KM Records uvádí
V hlavních rolích
Režie
OPICE V ZIMĚ
Podle románu
Dále hrají
Kamera
Výprava
Střih
Hudba
Výroba
Produkce
Přijďte zase!
Lodník Esnault Lucien!
Připravit loď! Vyplouváme za pět minut!
Bude připravená!
Alberte, prosím vás! Chcete mi zase všechno zamazat?
Po řece Jang-c'-ťiang je plavba je povolena.
Konvencí ze 3.8. 1885, chcete ji zpochybnit?
Nic nezpochybňuju. Jen nechci mít škodu jako tehdy!
Jenže tehdy Sunjatsenovi muži osnovali vzpouru!
Rozdrtil jsem je! Bez zbytečné krutosti.
Jen hlavy nejhorších padly. Lodník je svědkem!
Na mou čest!
Civilizační úsilí musí pokračovat.
Sdělím vám poslední instrukce admirála Guepratta,
jak je upravil zde přítomný lodní ubytovatel Quentin.
Admirál si přál, aby podzemní kanál spojil
řeky Huang-he a Jang-c'-ťiang.
Jasně. Jang-c'-ťiang.
Jen vám připomenu, že Huang-he znamená "Žlutá řeka",
a Jang-c'-ťiang "Modrá řeka".
Umíte si představit tu nádhernou směs?
Zelená řeka! Zelená jako lesy, jako naděje!
Lodníku! Přemalujeme Asii, dodáme jí něžnosti.
Přineseme jaro do tý mizerný země!
Vidím, že jste dnes rozumní, půjdu za dalšími hosty.
Trochu slušnosti, domorodko!
Že o těch hostech radši nemlčíte!
Sviňáci od Wehrmachtu! Feldvéblové...
Už vám nic povídat nebudu!
Ale Alberte! Tak už se nezlobte!
Nemám se zlobit?
Ukazuju vám řeky, hory, chrámy, a vy tu z toho děláte bordel!
Cpete váš normandskej Babylon do Čínskýho moře!
- Lodníku! - Rozkaz, šéfe?
Vypálíme vesnici. Kde mám granáty?
Pane Quentine, klid! Odpusťte mi, prosím!
Kapitulace? Budiž... Železná ruka v sametové rukavici.
- Lodníku, k veslům! - Rozkaz, pane.
Pozor na skaliska a na fatu morgánu.
Jang-c'-ťiang není jen řeka, ale třída dlouhá 5 tisíc km.
Vede z Tibetu až do Žlutého moře, a všude džunky a sampany,
víry a plovoucí ostrovy s orchidejemi jako stromy.
Jang-c'-ťiang, to jsou kubíky zlata a květů,
plující do Nankingu.
A všude pontonová města, kde koupíš všechno.
Pití, víru,
holky i opium.
Námořní pěchota bývala ozdobou čajoven.
Tehdy se lidi ještě uměli smát.
"Až ji slzy jímají, jaký byl chlap, a zrzavý!
A byl to Žid, ti česnek jídají.
Ten vytáhl ji z bordelu v Šanghaji."
- To je krásný! - Ale ne moje.
Jen vzpomínky, když zase pluju po řece.
Já myslel, že to je třída.
Kdo ví.
Třeba je to jen sen, co končí v moři.
Letecký poplach!
Počkejte na mě!
Achtung! Pozor!
Rychle do sklepa!
Bombardují Le Havre!
Jsi blbej? Le Havre je jinde! Tohle shoděj na nás!
K zemi!
Je na čase jít domů. Ženy se asi bojí.
Taky mají proč.
- Už je to tu zas! - To nic není!
- Jó, nic... - Nic!
- Co blbneš s tou kravatou? - Nechci umřít neupravenej.
Předsmrtný úkony počkaj! Hni sebou!
Do prdele!
Alberte!
ULICE MARŠÁLA PÉTAINA
Ti Germáni mě už serou!
Nech toho, Alberte! Zastřelí nás!
Postavím se hrdě čelem, jako maršál Ney.
Miřte na srdce, pánové!
- Teď není čas hrát si na zuáva! - Co sem pleteš zuávy?
Lodní ubytovatel Quentin, expedice Blízký východ!
Pozor! Ohlaste se!
Pohov!
Zábava začíná!
U řezníka říkali, že nás Němci před odchodem vyhodí do vzduchu.
Na to mají právo. Voják na ústupu se rád pobaví.
To znám, vím, o čem mluvím.
Kdybys tolik nepil, taky by ses bál!
Kdybych tolik nepil, byl bych jiný, a po tom nebažím.
Chceš umřít opilý? To bude hanba. Víš, co lidi řeknou?
Umřít opilý, to znamená umřít ve stoje! Na kecy kašlu!
Dějiny si to už přeberou. Proč bych neměl pít právě dnes?
Vážně nás chtějí vyhodit do vzduchu!
- Alberte, já mám strach! - Tak pij!
Suzanne, kde jsi?
Suzanne!
Poslouchej mě, Suzanne, povím ti teď něco důležitýho.
Jestli to přežijeme, jestli nám zůstane dům
a jestli zase otevřeme podnik,
už se pití nedotknu.
Už nikdy!
Koukej!
Třeba to je ta poslední.
ULICE MARŠÁLA PÉTAINA
ULICE GENERÁLA DE GAULLA
Už běžím!
- Jedu do Tigreville. - Nastupte si.
- Je to daleko? - Ne, jen 6 km.
- Dá se tam najít otevřený hotel? - Teď není sezóna.
Ukážu vám, co zbylo.
Hotel Roches noires je nejlepší. Jenže zavírá 15. září.
Nechci vám radit, ale měl jste radši zůstat v Deauville.
Tam jsou slušné hotely.
To v Cannes také, ale tam nemám co dělat.
Varoval jsem vás.
Otevřený má jen tenhle, "U Quentina".
- Tam se ale moc nepobavíte! - Nepřijel jsem se bavit.
Quentine!
Alberte!
- Co je? - Zákazník!
Jdu dolů.
- Kolik vám dlužím? - 1500 za cestu.
- A 500 za povídání. To je dobrý. - Děkuju.
- Dobrý večer, Alberte. - Dobrý večer.
- Máte volný pokoj? - Všech 14. Pojďte dál.
Pojďte za mnou, prosím.
Musím vás ale varovat. Léto už skončilo.
Venkovani tvrdí, že žádná léta už nejsou.
Vy tu snad nějaké míváte?
Ve výjimečných letech v první půlce srpna.
- Zůstanete víc dnů? - Nevím.
- Prosím. - Vypadá to moc pěkně.
Nechám vám tu lístek, zítra ho vyplňte.
- Nic už nepotřebujete? - Co můžu dostat k pití?
Minerálky...
- Vlastně nemám žízeň. - Jak si přejete.
Dobrou noc, pane.
- Kdo je to? - Zákazník.
- Jak jinak. Nic víc ti neřekl? - Co by povídal. Chtěl pokoj.
Přijel v divnou dobu a v divným počasí.
Cestovatelé cestujou. Na počasí nekoukaj.
- Slyšíš to? - Co?
Tobě to připadá normální?
A je snad nenormální hledat záchod?
Ale Alberte...
- Hledáte něco? - Dveře.
Přímo před vámi.
A laskavě za sebou zavřete.
Dobrý večer.
- Pán si dá? - Víno s pivem.
Pane Esnault! Víno s pivem se dává půl napůl?
I tak to může být. Proč by ne.
Ale já mám svůj recept.
- Zatím mi vytočte telefonní číslo. - Místní? - Ne.
- Do Paříže? - Ne, do Madridu. Tohle.
Pane Esnault! Jak se volá Madrid?
Ticho tady! Volám do Španělska.
- Slečna Claire jak? - Claire Prévostová.
Tady číslo 14, Tigreville. A chci 394800, Madrid.
- Ve Španělsku? - Ano.
- Je to slečna Claire Prévostová. - Budete pár minut čekat.
- Prosím bleskově! - Dobře. - Děkuju.
- Musíte pár minut počkat. - Na co vás zatím můžu pozvat?
- Třeba calvados, malej. - Calvados pro pána!
Já zůstanu při svém. Stejný poměr, stejná barva.
Naproti se chodí spát nějak brzy.
Vy bydlíte u Quentina? To si teda užijete!
Tam se vína nedočkáte ani k jídlu!
Ten Albert! Úplně se obrátil.
A že to bejval fláma! A piják!
Ještě před 15 lety jsme si užívali. To byly pitky!
- Pívali jste spolu? - To si pište!
A pak najednou šlus! Už ani skleničku! Abstinent!
Zblbnul, úplně se změnil!
- Má už jen tu horší stránku. - Čemu říkáte horší stránka?
Tý jeho nafoukanosti! Vždycky musí bejt jinej.
- Musí bejt svůj! - Vždycky byl svůj!
Copak by jinak vojákoval v Číně?
A tu nafoukanost má z knížek!
Myslíte, že čte noviny jako ostatní? Kdepak!
Knížky! A má jich plnej kufr!
Co večerů nás otravoval s tím...
Jak to jen říkal? Takový divný jméno...
- Appolinaresem. - Appolinarisem.
Dycky byl blázen. Ale komunikoval!
Změnil se, až když přestal pít. Prý vůbec nemluví.
A jeho číšník říkal, že mu bejvá zle, že blouzní.
Kdyby měl rakovinu nebo cirózu jater, ať si nepije!
Ale ať to řekne na rovinu, ne?
To bude ten Madrid.
- Tigreville 14? Madrid. - Okamžik. To je ten Madrid.
- Rezidence Mora? - Ano. Koho si přejete?
- Slečnu Claire Prévostovou. - Okamžik, prosím.
Haló? Kdo volá?
Mluvte! Kdo volá?
- Co tam může hledat? - To, co u nás nenachází.
- Lituješ toho? - Co bych litoval. Mám bonbóny.
Alberte...
Pojď si lehnout.
Hitlerovi mám za zlé jen ten knírek.
Ještě jednu láhev!
Joséphine, povídej, co jsi dělala za okupace?
Psala jsem na Komandaturu. Udávala darebáky.
Tebe jsem udala mockrát za černý obchod.
Ale nikdy mi nevěřili!
Říkal jsem vám, že je to živel!
- Na zdraví, pane! - Tahle runda vám přinese štěstí!
Jste v Tigreville prvně, ale ne naposled!
V létě tu míváme až 20 tisíc Pařížanů.
Máme tu jódu, jako nikde jinde!
V novinách nám říkaj Normandská Kalifornie.
Pánové! Na Tigreville!
Pánové, vaše přijetí mě dojalo...
Leč nezměnilo můj názor.
Projel jsem už kus světa,
ale takovou díru jsem ještě neviděl!
A tak blbý počasí taky ne!
- Pán patrně žertuje? - Ani v nejmenším.
Víte, kolik slunečných dnů jsme měli v červenci? 17!
Hovno slunečných! Vy ani nevíte, co je to slunce!
Nikdy jste slunce neviděli!
Slunce...
Tohle je slunce!
Nechci vidět prázdný sklenice!
To by už stačilo!
Pozor! Třeba má zbraň!
Sklenice! Pán platí!
Přijde můj doprovod. Cikáni. Jednejte s nimi jako se mnou!
Vás nakopu do zadku!
Zpátky, Eskymáci!
Půjdu sám.
Matador vždy chodí sám! Čím je větší, tím je osamělejší.
Zůstaňte ve svém iglú, se svými tučňáky!
Seňora, kdy odjíždí vlak do Madridu?
Za pět minut! Tak aby ti neujel!
A ven, než se naštvu!
Pomoz mu přes ulici! Sám to nezvládne.
Víno s pivem je zrádný! Na to umřel můj táta.
Pojď, půjdeme.
- Byla tam past na tuleně. - Jasně, tak pojď. Opři se o mě.
Ty jsi sympaťák.
- To je nádraží? - Jo.
- Chceš perónku? - Tady není potřeba.
Tak čau.
Šťastnou cestu!
Už se vrací!
Co jsem ti říkala!
Do háje...
Nazdárek, tatíku...
Co se vám stalo?
Asi jsem z vlaku vyskočil za jízdy.
To jistě. Držte se.
Pozor.
Ještě že tě mám, tatíku. Nevadí ti, že ti říkám tatíku?
- Nevadí. - Tak se na to napijem!
Děkuju, ale nepiju.
Tak třeba Seňora by si chtěla přiťuknout...
Seňora by už chtěla spát.
Zavedu tě do Prada. Znáš Prado?
To muzeum? Kvůli tomu nespavostí netrpím.
Claire a já jsme tam chodívali často.
A měli jsme pořád o čem snít.
- Znáš přece Claire! - To je vaše přítelkyně?
Pěkná přítelkyně. Zdrhla mi!
To přece není hezký!
Nemůžeš se nenapít s chlapem bez ženský!
Už jsem vám říkal, že nepiju.
Teď zhasnu a budete spát.
Ne! Mám lepší nápad. Dám přinést víno!
Co se děje? Kdo to zvonil?
Nikdo. Běžte spát, Marie-Jo.
Pozvu paní šéfovou na skleničku!
Ta už spí. Jako všichni.
Lidi už neumějí žít! Zato v Madridu, to byly noci!
Snad alespoň přijde na mé zahájení v aréně.
Vyřídím jí vaše pozvání.
Tam bude lidí... Louis Miguel je láká.
Už dlouho sním o triumfu v Madridu.
Náročné publikum. Zvlášť po Miguelitovi.
- Budu muset riskovat. - Snad to dobře dopadne.
Vezmu si bílý oblek, v tom jsem začínal.
Pamatujete si tu novilladu v Toledu?
Chladný vítr i diváci. A býk nechtěl umřít.
Od té doby jsem jich už vyřídil přes sto.
Jsem největší matador ve Francii! Gabriel Fouquet!
Větší než Pierre Schull. Jsem jedinečný!
- Zajímá vás to, tatíku? - Možná.
Co vás zajímá?
Matador? Býk? Nebo Španělsko?
Cestování. Váš způsob cestování.
To je tajemství!
Také jsem ho znal. A pořádně!
Také jsem píval. A přenášelo mě to dál než do Španělska.
Slyšel jste už o řece Jang-c'-ťiang?
Ta v pokoji zabere nějakého místa!
To jistě.
Tak dvě vína?
Už nepiju. Cucám bonbóny.
A dostanete se s nimi daleko?
Také do Číny. Ale do jiné. Do Číny od starožitníka.
Ale sjet Jang-c'-ťiang za jedinou noc? Kdepak!
Sotva kousek a ještě ne každý večer.
Bonbóny mě brzdí. Tak, dobrou noc.
- Tatíku? - Ano?
Vlak do Madridu mi už asi ujel.
Milý pane, kdo umí snít, jako vy, toho zmeškaný vlak netrápí.
Víte, koho mi připomínáte? Opici v zimě.
Jednu z opic, co bloudí Orientem začátkem zimy.
- Co se mu stalo? - Jen trochu moc vypil.
O čem jste mluvili?
O opicích a opičárnách.
Alberte, viděls moje pražmy?
- Ahoj. - Za kolik máš parmice?
Už jsou zamluvený. Jo, a děkuju za ten večer!
- Za co? - Nedělej, že nevíš!
Ten tvůj Španěl! Rozbil 12 sklenic!
Zaprvé, máš už 15 let zakázáno na mě mluvit.
Zadruhý, když jsi nechtěl, aby pil, cos mu nalíval?
Zaprvé jsem ho vyhodil! A zadruhý, opilců tu máme dost,
- nepotřebujem je vozit z Paříže! - Opilce?
To si piš! Ani starej Bardasse mu nestačil!
Všechno motáš dohromady! Opilce Bardasse a mého hosta...
- To je rozdíl: Ožrala a vévoda! - Vévoda?
Jo, princ pijáků.
Taky jsi dřív s takovými píval.
Jenže teď už jsou daleko od tvých ochlastů.
Tykají si s anděly!
Já litřík zvládnu, a nepřipadám si jako bůh!
A přesně to ti vyčítám.
Bídně piješ, bídně se opiješ.
Víš, proč pije ten Španěl?
Aby zapomněl na takový chudáky jako vy.
- Kolik za ty parmice? - 300 franků za kilo.
- Půlku mám zamluvenou! - Ale já beru všechny.
- Zabal mi to. - S tebou se nedá mluvit!
Jsi moc blbej!
Konečně!
Pane?
Ne, tohle ne!
Jen minerálku.
- Co se povídá v domě? - O čem? - O včerejším večeru.
O tom pan Quentin nikdy nemluví. Pro něj je včera minulost.
A dnešek je dnes. Máte rozumnýho šéfa.
Přijdu dolů.
Nezbláznil ses! Co s tím budeme dělat?
Nevím. Ale Esnault mě děsně štval.
A co ten? Už sešel dolů?
Nepotřebujete nic, pane Fouquete?
- Chtěl jsem se zeptat... - Na co?
- Nevyváděl jsem moc? - Moc ne.
Povídali jsme si, a já nemám paměť na jména,
ale jedno mi utkvělo: Jang-c'-ťiang.
Pamatuju si složitá slova: Antikonstituční...
jména egyptských králů, a teď přidám Jang-c'-tiang.
Promiňte, ale je čas na povídání a čas na práci.
Víte, já a čas... Hlavně že jsem vás neobtěžoval.
To byste musel vstávat mnohem dřív,
nebo usínat mnohem později.
Paní Quentinová, často špehujete hosty?
- Pane Fouquete... - Vrazi a lupiči hltají noviny.
Muž na útěku musí sledovat tisk.
A musí denně měnit tvář.
Včera jsem byl pijanem...
Kým asi budu zítra?
Rád žertujete.
- Můžeme jít kousek spolu? - Ale prosím.
Pane Fouquete, hodláte u nás zůstat dlouho?
- Možná se té otázce divíte... - Ani ne. Váš muž se mě už ptal.
- A co jste mu řekl? - Že sám nevím.
Chcete-li zůstat 2-3 dny, není o čem mluvit.
Ale kdyby déle...
Jak vám to říct...
Albert s vámi v noci mluvil o Jang-c'-ťiang.
A to není dobře. Škodí mu to.
Musíte mě mít za blázna.
Chtěla jsem to říct jinak.
Pane Fouquete, jsme šťastný pár. Dejte nám pokoj!
- Tak nějak? - Ano.
Zkuste to pochopit. Albert je teď skvělý.
A já se bojím, že s vámi zase zatouží po cestách.
Že si pomyslí, že pojedete do Číny bez něj.
- Do Španělska. - Prosím?
Mým snem je Španělsko.
Vidíte, můžete být klidná.
To ano, jde-li o Španělsko...
Promiňte mi indiskrétnost...
Proč jste přijel do Tigreville? Na dovolenou? Za obchodem?
Na nákup. Nevíte o obchodu s oděvy?
- Pro muže nebo ženy? - Pro holčičku.
To vede Landru. Říká se mu tak, že má vousy a dvakrát ovdověl.
Je to první ulice z pláže. "Pařížský šarm".
Děkuju.
Ty moje Bělinko!
Je tu někdo?
Ty moje Bělinko!
Že ty jsi mi utekla! Šup za kamarádama!
Přál jste si, pane?
Něco teplého... svetr. Pro holčičku.
Pro holčičku...
Už dlouho nic pro holčičky nevedu.
- Kolik je jí? - Deset.
- Slabší nebo silnější? - Spíše slabší.
To říkáte, abyste mi udělal radost!
Pak bych pro vás něco měl!
Drahý pane, čekáme tu na vás už 30 let.
- Kdo čeká? - On a já.
Jen se podívejte!
Aby nebyl moc velký.
Tušil jsem, že to řeknete! Jako každý.
- Neznáte anglickou vlnu! - Ale znám svou dceru.
Ten svetr prostě nemůže být velký!
Nezeptáte se proč?
Byl pleten na míru! Pro trpaslici. Puppy Schneider!
- Vám to nic neříká? - Ne. - Jste moc mladý.
Puppy Schneider, hvězda 20. let!
Americký milionář k ní v cirku zahořel láskou.
Velcí muži milují malé ženy. Ale tohle bylo dost neobvyklé!
Objednal pro ni tento svetr dle návrhu Van Dongena.
Pak přišel rok '29, krach na burze.
Milionář spáchal sebevraždu, Puppy se vrátila do cirkusu,
a mně zůstal tento svetr.
Už chápete, jak neobvyklý svetr to je?
A víte jistě, že ho Puppy nenosila?
- Přísahám! - Máte tu víc takových zvláštností?
Neuvěřitelné věci!
Že byste neuhodl, na čem sedíte?
Nebojte se!
Mělo to být pro Puppy k narozeninám!
Ohňostroj pro celé město!
Pane, bylo mi ctí.
A kdybyste opět někdy něco potřeboval...
Neobracel bych se jinam.
Účet mi dejte odnést do hotelu Stella.
To nespěchá! Bylo mi ctí, pane!
Už zavíráte?
Mám doručit váš účet! Plním sliby.
Gabrieli! Kde se tu bereš?
My se známe?
Tos byl opilejší, než jsem myslel!
Nevzpomínáš si? Pomáhal jsem ti do vlaku.
- Dneska v noci? - Jasně!
Nechci vás zase obtěžovat, ale mohl byste to předat...
Nemohl, vynadali by mi. S tím musíš tamhle!
A pokud jde o vlak, budeš snad diskrétní.
To ti jen tak neprojde! Večer platíš rundu!
Pane! Personál nesmí přijímat spropitné! Co si přejete?
Předat balíček. Marii Fouquetové.
Zavedu vás do hovorny.
Pojďte dál.
Vaše návštěva nás všechny těší.
Už jsme mysleli, že na ni všichni zapomněli.
Dovolíte? Prohlížíme všechny balíčky pro chovanky.
I když jen symbolicky.
Čekala jsem vás staršího.
Marie má štěstí, že má tak mladého otce.
Nejsem její otec. Jen vzdálený bratranec.
- Přesto pro ni dojdu. Počkejte. - Nechci ji rušit. - Je to pro ni vzácné.
Germaine! Co se děje? Kdo nás zase ruší? Pracuji!
Nic se neděje, Madame!
- To je naše ředitelka! - Nevěděl jsem, že je Angličanka.
Taky není. Jen se tak tváří.
Už deset let mluví anglicky.
Aby oslnila rodiče našich žáků.
A já tak musím mluvit také.
Na anglické otázky nemůžu odpovídat francouzsky.
- To zničilo Johanku z Arku! - To jistě!
Já jsem, pane, pečovala o generála Marviera,
dochovala jsem jednoho senátora,
slavné Magdě jsem pomohla zpátky na prkna,
ale takovou zápřež jako zde jsem nepoznala.
Co to tu děláte? Mluvíte si sama pro sebe?
To je příbuzný Marie Fouquetové.
A proč jste ji ještě nepřivedla?
Minutku, prosím.
Všichni letos pijí jen Bordeaux. Musím zavolat Courtinovi.
Alberte...
Neber to ve zlém...
Ale žijeme spolu už dlouho
- a cítím... - Co cítíš?
Nic konkrétního. Jen mám dojem,
že jsi teď už 4 dny jiný.
Co přijel pan Fouquet, sám to asi ani nevíš...
Tak je to!
Tvá první chyba, milá Suzanne!
Jsou ženy, co prozradí celoživotní nevěru,
a tys teď prozradila, že mě 15 let podezíráš. To je horší.
Třeba máš pravdu.
I přísloví praví: Kdo pil, bude pít.
Jen klid, to byl vtip! Nic mi nehrozí.
Žena nade mnou bdí, práce mě baví, a bonbóny mě rozptylují, takže...
Ale asi s nimi přestanu.
- Proč? Není to špatný zvyk. - Žádný zvyk není dobrý.
Zvyk, to je pomalé umírání.
Námět na dvojitý reklamní šot. Na prádlo a prací prášek.
Píšete si?
Vchází Richelieu... Jistě, kardinál.
A kapucín mu něco šeptá.
Najednou tam vskočí atlet v bělostných slipech.
Kardinál gestem odešle našeptávače a zvolá:
"Já jsem šedá eminence,
zato jeho slipům dodal bělost Persil."
Ano, ženy v tom bohužel nejsou, ještě se uvidí.
Druhý návrh, animáč na těstoviny Lustucru.
Kočka chodí kolem hrnce špaget.
Vyskočí děda Lustucru se lžící v ruce a volá:
"Pracky pryč!"
Kocour se culí:
"Pracky pryč, ale špagety Lustucru nechat!"
Se stylizací hlasů spoléhám na vás.
Jo, přesně tak. Na shledanou.
Smutný pohled, když mladý muž jí sám.
Jenže když ho pozvu, budeš mě zas podezírat.
Už o tom nemluvme.
Pane Fouquete!
Nikdo už nepřijde. Nechcete si přisednout?
Bude mi potěšením.
- Dovolíte? - Ne, jste naším hostem.
Marie-Jo, prostřete u nás pro pana Fouqueta.
Ďábla se bojíme míň, když s námi sedí u stolu?
Nerozumím vám, pane Fouquete.
Tohle musíte ochutnat.
Žena vám pomůže.
- Marie-Jo! - Ano, pane? - Pojďte otevřít láhev.
Paella nebo revoluce. Co je španělské, není jednoduché.
Paella bez mušlí je jako jehněčí bez česneku,
jako podvodník bez zlatých brýlí, to Bůh nevidí rád.
V dobách své lásky jsem paellu dělával, a Claire moc chutnala.
Snad jsem pitím nevyšel ze cviku.
- Proč pijete? - Na to se mě už ptali.
Patrně ti, co vás mají rádi.
Patrně. Claire se mě ptávala třikrát týdně. Asi mě milovala.
Myslel jsem, že nejste přítelem otázek.
Správně. Raději mám odpovědi.
Zvláštní. Claire také.
Gabrieli, máte mě rád? Proč pijete?
Je rozumné se takhle zřídit?
Strčily by nás pod šturc, jen abychom nepili.
Nejspíš jen mají strach.
Z čeho? Nikdy jsem neměl zlou opičku, spíš veselou.
- Občas s nepředvídanými zvraty. - A to je ta chyba!
Nemají rády změnu.
Ženy nesnášejí, když přijde jiný, než koho čekaly!
A překvapení se vyvede jen málokdy.
Ještě si to pamatuju.
Úplně vidím, jak jste chodil domů.
A vaší Claire z toho šla hlava kolem.
- To je možný. - Jistý!
Mně do toho ale nic není. Jen jsem zneužil, že jsem starší.
Nevadí. Vypadám mladší, než jsem.
A přitom už mám desetiletou dceru.
- Tak to jste vůl! - To jste přehnal!
Když má člověk dítě, jisté věci už dělat nesmí.
Jak se jmenuje?
Marie. Přijel jsem si pro ni. Je tu v penzionátu.
Povězte mi, když jsme u těch indiskrétností...
Když jste byl v Číně, kouřil jste tam opium?
Ano, občas. V Šanghaji, v Hongkongu.
- Nic na tom není, jen sníte... - A vy nesníte rád?
Záleží na tom, o čem.
Tehdy to byly sny lodního ubytovatele.
Jak mi generál dává metál, že čaj chutná po anýzu.
- Bezvýznamné halucinace. - A teď?
Teď snívám, že kouřím. Asi to bude věkem.
Penzionát na vycházce.
Nechám vás v rodině.
A láhev do moře!
A jednou, pane Fouquete, budete snít, že pijete.
Marie Fouquetová! Pojďte sem!
Co je to za chování?
Čtyři... pět... už jdu!
V bunkru se nikdo schovávat nesmí!
- To je trdlo! - Příště jí zdrhneme.
Jen ji nech, naštvem ji!
- Jdeme? - Co když tam číhá?
Řeknem, že švindluje, a bude bulit!
Byl chlap, co se vyzná, a jak liška mazanej.
Co strach vůbec nezná a každej byl nahranej.
Když vede se s ním jedna, je frajer bezvadnej.
Ten chlap, co se vyzná, jak liška mazanej.
- To bývaly časy! - A ty písničky.
Vaše paella byla výborná!
Vaše žena se bude mít!
Kulinářskými ctnostmi člověk ženu neupoutá.
A asi žádnými ctnostmi.
Já bych si pocty na talíři vážila!
Kdyby někdy Albert uvařil jen pro mě,
bylo by to lepší než madrigal.
Ale neudělal mi nikdy ani omeletu.
Co to povídáš! Vařím ti pořád. Od října do dubna býváme sami.
- Půl roku vařím jen pro tebe! - To je pravda a je to hezké.
- Znáte la Bourboule? - Ne.
Chyba. My jsme se tam seznámili.
Albert byl na dovolené.
Měl pruhované sako a krásnou čepici.
Fešák! A byl si toho vědom.
Tehdy se všude hrála bigin, vzpomínáš?
Jak slyším bigin, hned Antily vidím...
Co je na tom? Jsme tu jen my tři.
Byl červenec a kvetly mimózy.
A tys měl plátěné střevíce. Jako by to bylo včera.
Radši bych měla hotel na jihu, ale Albert nechtěl.
Chtěl sem, kvůli ošklivýmu počasí.
A že tu není tolik lidí. Vidíte, co dokáže láska.
Stejně je divné, že neznáte la Bourboule.
Vidíte, ji to zase zavádí do la Bourboule.
- Řeknu vám ještě něco! - To stačí, Suzanne.
Naše svatební cesta pána nezajímá.
Necestujete rád? To Albert moc!
Zná zpaměti jízdní řád všech vlaků v Evropě!
- Nech už toho! - A není to pravda?
Alberte, ukaž pánovi jízdní řády.
- Ale jeho to nezajímá! - Právě naopak. - Tak vidíš!
A zná i krátké trasy. Třeba zítra večer pojede do Blangy,
a už zná každý spoj, kde přespí a kdeco.
- Není to úžasný? - Nevěděl jsem, že odjíždíte.
Jen na dva dny. Na Dušičky. Otci na hrob, do Pikardie.
Jistě tu ještě budete, až se vrátím.
- Šťastnou cestu, pane Quentine. - Už odcházíte?
Protáhnu si ještě nohy, než půjdu nahoru.
Přijdete o moc! Přichystal jsem pro vás 30 let starý calvados.
Nechci vás už zdržovat. Zítra je neděle, odjíždíte...
Budete mít perný den. Děkuji za krásný večer.
- Bylo to jen prosté. - Ale rodinné.
Calvados, to byl nápad! Ještě že je rozumný!
Ten calvados mi leží v hlavě.
Chtěl jsi ho opít, nebo proč jsi ho nabízel?
Chtěl jsem ho pít s ním.
To nemyslíš vážně, Alberte!
Neměla by sis jít radši lehnout?
Nejdřív mi odpověz.
Suzanne, jsi vzorná manželka.
Samé dobré vlastnosti. A fyzicky jako zamlada.
Víc štěstí si nikdo nemůže přát.
Kdybych měl volit znova, zase bych si tě vzal. Ale štveš mě!
Alberte...
Štveš mě mile a s láskou, ale štveš mě!
Nejsem ještě na umření, ale už se to blíží!
A já si neužil dost nepředvídaného! A chci to!
- Toužím po tom! - Co je podle tebe "nepředvídané"?
To jsou věci z jiného světa. Dost řečí.
Jestli ti tak chybí víno, dávej si skleničku k jídlu.
Skleničku... Mně nechybí víno, ale opojení.
Snad se nám pobyt vydaří.
I když v Normandii často pršívá...
Panstvo...
- Suzanne, ukliď to! - To je snídaně pana Fouqueta.
Teď mu postačí aspirin.
- Je tu Albert? - Vzadu v kuchyni.
- Tvůj Španěl je na křižovatce! - A co, to se nesmí?
To, co dělá, to ne! Kdybys to viděl! Katastrofa!
Vy jste snad zešílel!
Proboha, to je blázen!
Hajzl, já mu ukážu!
- Co se to tu děje? - Je to hanba! Zrovna na Dušičky!
Kdyby můj šofér nezabrzdil, přejel ho!
- A zabrzdil? Tak o čem mluvit? - To tedy ne!
Přijeli jsme na hroby, ne do cirkusu!
Chcete na hroby? Cesta je volná!
- Alberte, přece bys ho nehájil! - Je jen trochu mimo sebe.
Jen klid! Už brzy dostanu uříznutý uši.
- Nemůžete si dát přestávku? - Jsem jediný! Jedinečný!
Mlčte, hochu.
Hej, karabiniéři, jak se vede?
- Co se děje? - To tenhle blbec!
- Skoro 10 aut kvůli němu bouralo. - Jen skoro! Trochu se napil.
- Kdo je to? - Můj host. - Host, to nic neznamená.
- Vy nejste zdejší, co? - A co vy? S tím vaším přízvukem.
Já že mám přízvuk? Je opilý!
Předvést ke kontrole dokladů!
Konečně triumf!
Hleď, nevděčné publikum! Potěš si zrak!
Fouquet Gabriel, narozen v Paříži, 18.5. 1930.
Bytem Paříž 8, Lincolnova 14.
- Zaměstnání? - Nech už toho, zaručím se za něj.
- Děkuji, jsem však už dospělý... - Pane Fouquete, už vás máme dost.
- Dost řečí! - Počkám tedy venku.
Běžte na vzduch, to vám prospěje.
Byla to klukovina. Zítra odjede, a pes po tom neštěkne.
Ale vezmeš ho k sobě! Ať ho už ve městě nevidím.
- Snad ho to poučí. - Doufám. Jestli se dá napravit...
Četnická stanice v Tigreville.
Cože? Velká dopravní zácpa v Hennequeville?
Co je to s vámi?
- Asi se stydím. - Po tak úspěšné koridě?
Tolik aut jezdilo! A pořád doleva.
To anglická auta dělávají. Mají takovou deformaci.
Kam jdeme? Potřebuju skleničku.
- Jen abych se vzpamatoval. - Dobrá. Ale Esnault nás neuvidí.
Poslyšte... Co je to zač to vaše místečko?
Gurmeti tvrdí, že bordel, a hříšníci, že čínská restaurace.
- Chodíte tam často? - Chodíval jsem.
A nás tam čeká čína nebo prasečinky?
Třeba jen zavřené dveře.
Alberte! To snad není pravda!
Jsem tak ráda!
- Mohu tě políbit? - Můžeš.
- Představím ti matadora. - Těší mě.
Ale nemohu potvrdit, že je opravdovský.
Ani tady není všechno pravé. Ale zvuky Tibetu dodají opravdovost.
Věřte, že některé večery jsem za touhle zdí viděl,
a nezdálo se mi to,
vážně jsem viděl
město, tramvaje, dav...
- Co si dáte? - Co chcete na vzpamatování?
- Nechám to na vás. - Dobře.
- Ještě děláš to saké? - Samozřejmě.
Tak dvakrát.
Od rána na té křižovatce pána nikdo neviděl.
Byla jsem všude, u Landruho, u pekaře... A pán nikde.
Ale kdyby měl nehodu, tak by se to vědělo, ne?
Jistě, to by se vědělo.
- Pánův kufr. Co s ním? - Vyneste ho nahoru.
- Vlak v osm už je pryč. - Pan Fouquet nejedl? - Ne.
- A co když jsou spolu? - Ano, co když...
Na admirála Guépratta!
Na božského El Galla!
Na počest lodníků Dálnýho východu!
Na Manoletta, co ho zabil býk.
Na kamaráda Gédéona, co padnul v Long Son.
Na Joselita, největšího z toreadorů.
Zpomalte, pánové! Takhle se opijete.
Dovolená je taky proto!
- Co hledáš? - Claire.
Měla čekat u východu z arény.
Kdybys pil rychleji, už tady byla!
Všechno souvisí se vším! Nic není náhoda.
A teď zpátky do kasáren.
Nech to, pozval jsem tě.
Houby, bažante. Bral jsem žold.
Vyplatili tě lístkem na vlak?
Tobě dám jízdu tam, já si nechám zpáteční. Udělej to taky tak.
- Nemůžu. - Nevěříš mi? - Nemám lístek.
Tak to děláš chybu. Vždycky máš mít lístek!
Pro případ, chápeš?
To mně nemusíš říkat. Jezdím celej život. Nemám stání.
Moc mluvíme. Hrozí dehydratace.
Dobrou noc a dobrý návrat.
Madam, byl jsem skutečně okouzlen.
Noci v Číně, noci lásky...
Do háje! Dyť je tma!
To je v Číně normálka. Jdeme!
Noci v Číně, noci lásky
plynou líně u mý krásky.
Do pytle!
Plný pití, plný lásky až do slunce východu.
Noci v Číně, noci lásky plynou líně...
- Je ti blbě? - Ta kráva mě musela otrávit.
Třeba už jen nejsi zvyklej. Jestli chceš, půjdem domů.
Hele, mladej, žádný uhejbání! Ty sis užil s autama, já nic!
Ještě jim ukážeme, co dokážeme!
- A komu? - Těm chudákům! Pojď!
Noci v Číně, noci lásky plynou líně u mý krásky.
Plný pití, plný lásky
až do slunce východu.
Noci v Číně, noci lásky...
Dvakrát calvados!
Vítej, Alberte!
Já vždycky říkal, že zas přijdeš.
A jsi tu. Jako za starejch časů. Ubylo mi dvacet let!
- Co jsi zač? - Ty radši mlč, španěláku!
Pane Esnault! Pokud není blbost na pokladnu, skončíte na slámě.
Ty nezdvořáku! Já tě naučím!
Nedovolím vám tykat mému kormidelníkovi!
Nejste stejného rodu.
Jestli jsi mi přišel rozkazovat, tak vás můžu vykopat oba!
To byla jen záloha! Varování.
Nechte mě!
Běžte domů! Nebo zavolám četníky!
Už je měli ráno na stanici. Neměli je pouštět.
- Jsou úplně nalitý! - Nalitý, plný jako moře.
Trvalo to, ale dočkali jste se.
Máte si co povídat za dlouhejch večerů.
Alberte, je mi z nich zle. Mizíme.
Máš pravdu. Jdeme. Co s nimi...
A kdo zaplatí ten calvados?
Obraťte se na loď. My už nic neplatíme.
- Nikoho neznáme, nezdravíme. - Pohrdáme.
Proboha!
- Alberte! - Co je?
- Tvá žena nebude ráda. - Na hlídce se o ženách nemluví.
Správně! Vítr sílí. Kde vyhodíme kotvu?
V Blangy na Sommě. Chci tě představit otci.
- Alberte! - Co je zase?
Do Blangy nemůžu.
To bys byl dezertér. A víš, co to obnáší?
Nemohu odsud odjet sám. Mám zvláštní úkol.
Zvláštní úkol? To je moje! O co jde?
- Říkal jsem ti o dceři? - O Marii? - Ano.
Není tady šťastná. Musím ji odsud odvézt.
Tak jdeme.
A jako každý večer si můžete s námi zatančit...
Alberte, takhle tam nemůžeme!
Že nemůžem? Co to kecáš? Proč bys nemohl?
Budete už mlčet!
To je hrůza! Takhle se zřídit!
Opevnění je na první pohled chabé.
Žádné váhání! Vezmeme to útokem. Já vyrazím, ty za mnou!
Hele, co ty tu máš co velet? Je to moje dcera!
Tak dobře.
- Ty hubenej jen vypadáš! - Asi mám těžkej jazyk.
Co to děláš? Přelez na druhou stranu!
- Alberte! - Co je? - Koukej!
Jsem Kristus.
Alberte! Neopouštěj mě!
Tam všechno spí! Někde tu je zvonek!
- Už se probouzej. - No konečně!
Bojovej poplach!
Jako ve čtrnáctým! Na ně!
Tak bude to?
Oni snad na nás kašlou!
Kdybych měl houfnici, je to vyřízený hned.
- Nech toho! Vysílají parlamentáře. - Bylo už načase!
- Pane Quentine, to vy... - Zvláštní úkol!
Pane Quentine, slyšela jsem, že jste vyléčen, styďte se!
- Mluví s námi jako s dětmi! - Máš pravdu!
Lodní ubytovatel Quentin! Orient. Jdeme osvobodit pánovu dcerku!
Nebude-li do tří minut volná, za otce neručím!
- Za otce? - To jsem já.
- To je novinka! - Ani ne.
- Říkal jste přece... - Čas běží!
Co se to tu děje? Co chtějí?
Angličani! To se už nedivím!
Nerozumím. Co tu chcete?
- Uvidíte, jak jednám s Angličany! - Klid! Madam je Francouzka.
Jo, a plukovník Lawrence byl asi Arab. Samí poťouchlíci.
Znám ty jejich triky!
Nesdílím pánův názor na Anglii,
ale hlavní teď bude ověřit,
zda pán je otec Marie Fouquetové.
Teď byste měli odejít, pánové. Vyřídíme to zítra.
V zájmu dítěte doufám, že dorazíte v lepším stavu.
Georgette! Vyprovoďte pány.
- Řekla, že "zítra". - Fašounka!
- Co se stáhnout? - Snad nechceš ustoupit?
To bys brzy klopil korouhev!
Posle! Dostavíme se opět zítra. Vyřiďte to.
A jestli děvče nebude v 10 hodin v plné polní, bude zle!
- To je ultimátum. - Rozumím. Vyřídím to.
Trochu jsi je poděsil. Ale jako voják!
To já vždycky. Krásná noc.
Měl bys vidět Andalusii, tam jsou noci modrý!
To v Číně taky, zvlášť na jihu.
Tady by to chtělo nasvítit. Nabarvit na červeno.
Ale přece to nemůžeme podpálit.
- Ale když tak o tom přemýšlím... - Mlč, musím si vzpomenout!
Veliký ohňostroj...
Na 14. července. Kde jsem to slyšel?
Slyšel jsem to i viděl.
Kdybyste cokoli potřeboval... Cokoli!
- Už vím, ten vousáč! - Landru.
Má tam bednu plnou raket. Tím bys vyhodil i Versailles!
Obejmi mě, hochu!
Jsi mých dvacet let! Senzace! Jdeme!
Máte-li rakety jako to víno, uslyší to až v Le Havru.
Budou bouchat! Za to ručím.
Jsou staré 30 let. Ale kvalitní! Značka Ruggieri.
To ve dvou nemůžeme unést! Poneseme to aspoň na desetkrát!
Co to má být?
Beze mne to nepůjde! Tady jde o život!
Pyrotechnika si žádá znalost a zručnost!
Tak jdeme. Nezapomněli jsme nic?
Nic. Program je zajištěn.
23 raket, 10 barevných bomb,
vějíře, květiny... A visutá zahrada.
Pánové, bude to úžasné! Přemalujeme jim nebe!
Nádhera!
- Přece není 14. červenec! - Ne, ale je ohňostroj!
Jde to odtamtud!
Albert pořádá ohňostroj na pláži. Musím tam.
Dávej na sebe pozor!
Albert je prý na pláži, paní Quentinová.
Už se ženou čumilové!
Co to dělá? Je to blázen.
To jsem ještě neviděl!
Teď zelenou, pane Quentine.
- A červenou! - A teď trikolóru!
Je to na vás!
Když jde o záchranu města, dám přednost domorodci!
Domorodec tomu nevěří. Palte první!
K římským svícím!
Pochodně připravit!
Na můj povel... pal!
- Na naše mrtvé! - Na mrtvé...!
Hongkong! Cucaracha! Singapur! A za tu Vietnamku!
- La Puerta del Sol! - A slavíme dál!
Ihned toho nechte! Všechny vás zavřu!
- Přivedli si četníky! - Ihned toho nechte!
Urážka si žádá pomstu!
- Výbušniny sem! - Nádherný čas pro artilérii!
- Milý vousáči, petardy sem! - V bedně!
- Když nemáte nic lepšího... - Granát se u mě bohužel nenajde.
Vystačíme s tímhle...
- Co je to tam? - Pozor! Bouchne to!
Poslední výzva! Ihned toho nechte!
Četníci, evakuujte ženy a děti! Zničím pobřeží!
Vymažu Normandii z mapy! Pal!
Nepřítel ustupuje. Stáhneme se také.
Každý svou cestou. Já se jdu vykoupat.
Co my?
Rychle k Jang-c'-ťiang, to je pořád rovně. Pojď!
- Není čas k návratu? - Kam?
Kouzlo prý končí, když kohout zakokrhá.
To probereme jindy, teď musím na vlak.
Do Blangy?
Ano. Otec je na to zvyklý.
Tak tam budu, i když asi ne v nejlepším stavu.
Vy se vracíte do Paříže?
Moře jsem viděl a dál se jít nedá.
Francie vždy ukazovala cestu ke svobodě.
K drahé svobodě, jak říkával Victor Hugo.
Ve jménu té svobody zde padlo mnoho mužů,
tato plážička byla svědkem velké tragédie.
Ale i slávy!
Dovolte mi poděkovat celé městské radě
za letošní přenádherný ohňostroj.
Dodal našemu setkání nečekaného lesku.
Proto volám: Ať žijí USA! Ať žije Anglie! Ať žije Francie!
Tati! Jsem tak ráda!
- Opravdu si mě odvezeš? - Odvezu.
Jé, ty škrábeš!
Mě nikdo nelíbá, ale škrábu taky. Jdu se oholit.
Pojedu v 15.20.
Kufr máš nahoře. Nevěděla jsem, kdy se vrátíš.
- Na shledanou, paní Quentinová. - Na shledanou, Marie.
Na shledanou. A děkuji za všechno.
Čekám tě v úterý. Přijedeš šestkou?
- Jistě. - Nezapomeň přesedat v Lisieux.
- Neboj! - Nebojím se.
Škoda že Marie neviděla ten ohňostroj. Byl nádherný.
Takový hned tak nebude. Na shledanou.
- Kdy budeš přesedat? - Už brzy.
Stihneš mi povědět ještě jeden příběh?
Když chceš... Ale už poslední, a pravdivý.
Tak poslouchej.
Když v Číně nastane zima, po ulicích bloudí opičky.
Kdoví, co je do měst přivedlo. Zvědavost? Strach ze zimy?
Ale lidé tam věří, že i opice mají duši,
a tak jim pomáhají zpátky do lesa,
kde mohou žít, kde mají přátele.
A proto do džungle vyjíždějí vlaky plné opic.
Už tam budeme.
Na shledanou, děvenko.
Neobtěžujte se.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Tati, on opravdu viděl opice v zimě?
Určitě. Aspoň jednu.
A pro starého muže začala dlouhá zima...
České titulky Gabriela Kliková